Життя волинянці на Майдані врятував «беркутівець». ІНТЕРВ’Ю
![](/files/news/2014/03-18/112242/ww110010.jpg)
Віка Романчук (на фото), 16 років, проживає в Ківерцях. Навчається в Косівському училищі прикладного та декоративного мистецтва, що на Івано-Франківщині. На Майдан приїжджала чотири рази. Спочатку працювала волонтером, згодом записалася до Волинської сотні. Під час протистоянь 18 лютого під її ногами вибухнула граната, осколки якої і досі виймають в обласній лікарні. На тілі було 50 рваних ран, інформує «Волинь-нова».
18 лютого Волинську сотню поставили на блокпост на Інститутській.Коли почався штурм, нас відтіснили до парку. Я сховалася за будинком. Виглядаю, а там «Беркут», чути автоматні черги. Один беркутівець узяв мене за руку і заштовхнув у під’їзд багатоповерхівки, щоб уберегти. Правда, при цьому всякі негарні словечка говорив.
Думала вже, що смерть прийде. Але пощастило – була в цивільному, прийняли за мирну. А з під’їзду виходила жіночка, яка була явно не за Майдан, почала обзивати і виштовхала назад на вулицю. Бажала, щоб нас усіх перестріляли. Знов я опинилася серед силовиків, один пригрозив завести до своїх. Але відпустив, коли дали команду йти в наступ. Злякалася, сіла за будинком і закрила обличчя руками. Перевела дух, трохи заспокоїлася, вирішила щось робити. Тільки виходжу, а там знову «Беркут» з автоматами людей ловить. Мене спіймав один, наказав не тікати. «Як же не тікати, якщо кругом стріляєте?». Закрив мене щитом і відвів до майданівців. Я подякувала і переконалася, що серед них є нормальні люди.
Коли дізналася, що Волинська сотня в облозі, запанікувала. Серце ледь не обірвалося: всі мої – там! На Інститутській бруківку допомагала зривати, каміння носила. Почали наступати, робили коктейлі Молотова. Потім сотник Пегас (поранений активіст Євромайдану Олександр Гуч. – Ред.) подзвонив: із облоги вийшли, прямують на Майдан. Мені мов камінь із душі впав. Бачила, як хлопці діставали кулі з бронежилетів. І тут повідомляють: «Беркут» прорвав барикаду на Грушевського і йде до Українського дому. Усіх почали звідти евакуйовувати. Сотня вийшла на сходи, а там зо триста озброєних беркутівців. Нас людей 30, хіба на 5 хвилин би стримали. Вийшли через чорний хід.
Близько шостої вечора охороняли внутрішній дворик Будинку профспілок. Там люди з нашої сотні і з «Правого сектору» будували барикади. Після зборів почався штурм, барикаду ламали БТРом. Наші підпалили ту бойову машину, аби перекрити вхід беркутівцям. Все палало у вогні. Сотник відправив мене подивитися, які найближчі вулиці вільні від міліції, щоб можна було втекти. Була думка вже розходитися, проте вирішили, що треба йти далі на Майдан. Сотник Пегас постановив: хто хоче – відступає, бо може врятуватися. Але всі залишилися воювати. Пішли одразу на передову.
Чоловіки, яких зустрічали дорогою, сварилися: «Ти ж дівчина, тобі тут не місце».Відповідала, що в сотні воюю. Потім стояла на передовій, там було людей із двадцять. Один дорослий чоловік глянув мені в очі й зізнався, що боїться. Коли відбігала, під ноги впала граната. Одразу шум у вухах, слух ослабнув, але ще була при пам’яті. Попросила хлопців завести мене в медпункт.
Молода медсестричка розплакалася наді мною. Заспокоювала її: не переживайте, усе буде гаразд, не плачте так сильно… А потім юнак із Автомайдану забрав в офіс відлежатися. Віддав мені свої кросівки і сам босий йшов по вулиці. Дивився цілий вечір за мною, чи нічого не болить, чи хочеться їсти, пити. Зранку відвіз у Михайлівський собор. Для мене це було відкриттям, не знала, що є ще такі люди.
У перший день, коли кололи знеболювальне і діставали осколки, нічого не турбувало.Лише згодом відчула справжній біль. Ще два тижні ходила на перев’язки до хірурга. Дуже допоміг пан Тарас – депутат із Львівщини, боєць сотні Лева. Його дочка, моя ровесниця, весь час зі мною була, підтримувала.
Страх відчула, коли одна серед беркутівців залишилася і коли Пегаса поранили. А загалом не боялася, бо знала: поруч – свої люди. Мамі по телефону казала, що готую бутерброди на кухні, хоча в той час була на барикадах.
Картинки по телевізору не передають реальності.Спілкуєшся з людьми два–три дні, але здається, наче все життя їх знаєш. Кожен хоче чимось допомогти. Все як удома. Неважливо, якою мовою говориш, головне – ти тут і маєш мету. Уночі 23 градуси морозу, хлопці мерзнуть. Принесеш їм склянку чаю, а вони на тебе дивляться такими очима, ніби життя врятувала. Находишся за день, відпочити хочеться, але той вдячний погляд так додає сил!
Зустріла на Майдані чоловіка з Росії, який сказав:«Боротимуся за незалежну Україну, бо без неї не буде незалежної Росії». Повстанська література, яку читала, раніше здавалася далекою історією. А після пережитого відчуваєш єдність із минулим. Усвідомлюєш: такий народ не може не мати майбутнього.
Перед тим як поїхати до Києва, написала мамі такі слова: «Що б не сталося, на Майдані варто бути». Зберігала листа при собі. У разі чого друзі передали б його. Дуже не хотіла, щоб він дійшов, але була готова.
Не хотіла їхати з Майдану, сумую за ним.
Підписуйтесь на наш Telegram-канал, аби першими дізнаватись найактуальніші новини Волині, України та світу
18 лютого Волинську сотню поставили на блокпост на Інститутській.Коли почався штурм, нас відтіснили до парку. Я сховалася за будинком. Виглядаю, а там «Беркут», чути автоматні черги. Один беркутівець узяв мене за руку і заштовхнув у під’їзд багатоповерхівки, щоб уберегти. Правда, при цьому всякі негарні словечка говорив.
Думала вже, що смерть прийде. Але пощастило – була в цивільному, прийняли за мирну. А з під’їзду виходила жіночка, яка була явно не за Майдан, почала обзивати і виштовхала назад на вулицю. Бажала, щоб нас усіх перестріляли. Знов я опинилася серед силовиків, один пригрозив завести до своїх. Але відпустив, коли дали команду йти в наступ. Злякалася, сіла за будинком і закрила обличчя руками. Перевела дух, трохи заспокоїлася, вирішила щось робити. Тільки виходжу, а там знову «Беркут» з автоматами людей ловить. Мене спіймав один, наказав не тікати. «Як же не тікати, якщо кругом стріляєте?». Закрив мене щитом і відвів до майданівців. Я подякувала і переконалася, що серед них є нормальні люди.
Коли дізналася, що Волинська сотня в облозі, запанікувала. Серце ледь не обірвалося: всі мої – там! На Інститутській бруківку допомагала зривати, каміння носила. Почали наступати, робили коктейлі Молотова. Потім сотник Пегас (поранений активіст Євромайдану Олександр Гуч. – Ред.) подзвонив: із облоги вийшли, прямують на Майдан. Мені мов камінь із душі впав. Бачила, як хлопці діставали кулі з бронежилетів. І тут повідомляють: «Беркут» прорвав барикаду на Грушевського і йде до Українського дому. Усіх почали звідти евакуйовувати. Сотня вийшла на сходи, а там зо триста озброєних беркутівців. Нас людей 30, хіба на 5 хвилин би стримали. Вийшли через чорний хід.
Близько шостої вечора охороняли внутрішній дворик Будинку профспілок. Там люди з нашої сотні і з «Правого сектору» будували барикади. Після зборів почався штурм, барикаду ламали БТРом. Наші підпалили ту бойову машину, аби перекрити вхід беркутівцям. Все палало у вогні. Сотник відправив мене подивитися, які найближчі вулиці вільні від міліції, щоб можна було втекти. Була думка вже розходитися, проте вирішили, що треба йти далі на Майдан. Сотник Пегас постановив: хто хоче – відступає, бо може врятуватися. Але всі залишилися воювати. Пішли одразу на передову.
Чоловіки, яких зустрічали дорогою, сварилися: «Ти ж дівчина, тобі тут не місце».Відповідала, що в сотні воюю. Потім стояла на передовій, там було людей із двадцять. Один дорослий чоловік глянув мені в очі й зізнався, що боїться. Коли відбігала, під ноги впала граната. Одразу шум у вухах, слух ослабнув, але ще була при пам’яті. Попросила хлопців завести мене в медпункт.
Молода медсестричка розплакалася наді мною. Заспокоювала її: не переживайте, усе буде гаразд, не плачте так сильно… А потім юнак із Автомайдану забрав в офіс відлежатися. Віддав мені свої кросівки і сам босий йшов по вулиці. Дивився цілий вечір за мною, чи нічого не болить, чи хочеться їсти, пити. Зранку відвіз у Михайлівський собор. Для мене це було відкриттям, не знала, що є ще такі люди.
У перший день, коли кололи знеболювальне і діставали осколки, нічого не турбувало.Лише згодом відчула справжній біль. Ще два тижні ходила на перев’язки до хірурга. Дуже допоміг пан Тарас – депутат із Львівщини, боєць сотні Лева. Його дочка, моя ровесниця, весь час зі мною була, підтримувала.
Страх відчула, коли одна серед беркутівців залишилася і коли Пегаса поранили. А загалом не боялася, бо знала: поруч – свої люди. Мамі по телефону казала, що готую бутерброди на кухні, хоча в той час була на барикадах.
Картинки по телевізору не передають реальності.Спілкуєшся з людьми два–три дні, але здається, наче все життя їх знаєш. Кожен хоче чимось допомогти. Все як удома. Неважливо, якою мовою говориш, головне – ти тут і маєш мету. Уночі 23 градуси морозу, хлопці мерзнуть. Принесеш їм склянку чаю, а вони на тебе дивляться такими очима, ніби життя врятувала. Находишся за день, відпочити хочеться, але той вдячний погляд так додає сил!
Зустріла на Майдані чоловіка з Росії, який сказав:«Боротимуся за незалежну Україну, бо без неї не буде незалежної Росії». Повстанська література, яку читала, раніше здавалася далекою історією. А після пережитого відчуваєш єдність із минулим. Усвідомлюєш: такий народ не може не мати майбутнього.
Перед тим як поїхати до Києва, написала мамі такі слова: «Що б не сталося, на Майдані варто бути». Зберігала листа при собі. У разі чого друзі передали б його. Дуже не хотіла, щоб він дійшов, але була готова.
Не хотіла їхати з Майдану, сумую за ним.
Знайшли помилку? Виділіть текст і натисніть
Підписуйтесь на наш Telegram-канал, аби першими дізнаватись найактуальніші новини Волині, України та світу
![](/public/images/coment_smile.png)
Коментарів: 12
![](/public/images/user_no_foto.png?1725283383)
Віктор
Показати IP
18 Березня 2014 12:15
А навіщо 16-річній дівчині туди взагалі було їхати.... Шукати пригод на одне місце...? Поїхала туди задля розваги попала в халепу і стала героїнею......
![](/public/images/user_no_foto.png?1725283383)
Я до Віктор
Показати IP
18 Березня 2014 12:39
А от я просидів перед монітором, написав трохи коментарчиків і теж "герой"...
![](/public/images/user_no_foto.png?1725283383)
111 до Віктор
Показати IP
18 Березня 2014 12:44
Chchob taki jak tu , xame , zulu y Viljnij Ykrajini !
![](/public/images/user_no_foto.png?1725283383)
гг до Віктор
Показати IP
18 Березня 2014 15:53
так у нас всі герої, хто був на майдані прям герої Афгану скоро і пільги будуть мати))) ми хто платив податки ті що працювали на бюджет неньки УКраїни героями не стали...
![](/public/images/user_no_foto.png?1725283383)
21 до Віктор
Показати IP
18 Березня 2014 15:54
а мені ось цікаво, чому зник коментар автора який давав ссилку http://ru.tsn.ua/politika/yarosh-raskritikoval-nacgvardiyu-i-otkazalsya-razoruzhat-pravyy-sektor-355299.html
чому Волинські новини проігнорували цю новину на своїх постах
в нас не 39 рік.... і 4 влада має бути також прозорою
![](/public/images/user_no_foto.png?1725283383)
Права Секта до 21
Показати IP
18 Березня 2014 19:09
все виклали здається :)
![](/public/images/user_no_foto.png?1725283383)
Правда
Показати IP
18 Березня 2014 13:04
Молодець,смілива і порядна.По різні сторони барикад були як хороші,так і погані .В різних ситуаціях треба залишатися ЛЮДИНОЮ!!!
![](/public/images/user_no_foto.png?1725283383)
Лучанка
Показати IP
18 Березня 2014 22:04
Молодець!!! Справжня патріотка. Нам би побільше таких людей в країні, і Крим був би зараз нашим. А то боролися за одне, а як ворог прийшов, то й Україна розділилася в той момент, коли потрібно було бути всім разом(((( І ще одне до чоловічої статі, які тут писали коменти: пішла вона на Майдан, бо такі як ВИ сидите за компами, і тільки вмієте писати недолугі фрази, замість того, щоб відстояти свою КРАЇНУ І ЖІНОК З ДІТЬМИ аби вони жили мирно((((
![](/public/images/user_no_foto.png?1725283383)
Лучанка
Показати IP
18 Березня 2014 22:12
Ще згадала!!! Є пісня нашого земляка Сашка Положинського, де є такі слова : "Я не хочу бути Героєм України, не цінує героїв моя країна"(((((( До всіх тих, хто підтримав перший коментар
![](/public/images/user_no_foto.png?1725283383)
луцьк
Показати IP
19 Березня 2014 08:32
ти сильно не сумуй коро війна буде ще там волентером попрацюєш
![](/public/images/user_no_foto.png?1725283383)
віктору і всяким гго
Показати IP
19 Березня 2014 18:36
ДІВЧИНА, майже дитина, боролася за всіх нас! А ми спокійно спали жерли і сиділи біля компів. СХАМЕНІТЬСЯ ! Подякуйте таким як вона!
![](/public/images/user_no_foto.png?1725283383)
Свідомі українці
Показати IP
29 Липня 2014 13:12
Не треба розводити шмарклі. Дитину вдома треба тримати, придурки батьки! Незалежно за що її мати там стояла. Чи вірила в "революцію", чи знала про план США. До речі, згідно того плану, мали бути невинні жертви, а діти якнайкраще підходять до цього. Дівчину дуже шкода, її підставили. Вона каже, беркутівці кілька разів намагалися її врятувати, але підступні гасла та підлітковий максималізм перемогли, кинули її в пекло. Богу дякувати, що жива лишилася.
За парти сіло 355 першокласників: у школах Володимирської громади пролунав перший дзвоник
Сьогодні 16:22
Сьогодні 16:22
Відновлення історичної справедливості: в Україні пропонують перейменувати «копійки» на «шаг»
Сьогодні 16:06
Сьогодні 16:06
У Луцьку п'яний водій авто, втікаючи від патрульних, врізався в припаркований автомобіль
Сьогодні 15:51
Сьогодні 15:51
На Волині провели в останню дорогу Героя Леоніда Павлючика
Сьогодні 14:45
Сьогодні 14:45
Зеленський підписав закон про підвищення акцизів на пальне
Сьогодні 14:29
Сьогодні 14:29
У школах Ковельської громади пролунав перший дзвоник
Сьогодні 14:12
Сьогодні 14:12
Як покращити свою кредитну історію за допомогою мікропозик?
Сьогодні 13:55
Сьогодні 13:55
Додати коментар:
УВАГА! Користувач www.volynnews.com має розуміти, що коментування на сайті створені аж ніяк не для політичного піару чи антипіару, зведення особистих рахунків, комерційної реклами, образ, безпідставних звинувачень та інших некоректних і негідних речей. Утім коментарі – це не редакційні матеріали, не мають попередньої модерації, суб’єктивні повідомлення і можуть містити недостовірну інформацію.