У день народження волинського бійця йому освятили памʼятник
![](/resize/450x253/r/files/news/2016/08-31/200472/5_14191794_2087085661515695_1379467826_o.jpg)
Освячення памʼятника Олександру Плоцедиму, що героїчно загинув на сході, віддано захищаючи свою Батьківщину, відбулося сьогодні у Рожищі.
Олександру сьогодні виповнилося б 22 роки. Молоде життя тільки починало розквітати, - повідомляє Район.Рожище.
Молебень та освячення памʼятника провів благочинний Рожищенської округи Свято-Михайлівської громади УПЦ отець Петро Іваничко. Прийшли цього дня до могили загиблого воїна рідні та близькі, вчителі, керівник із ПТУ, де він навчався, волонтери, демобілізовані бійці АТО та міський голова Вʼячеслав Поліщук.
Вірність Батьківщині спонукала нашого земляка Олександра Плоцедима стати справжнім захисником України і віддати за неї своє молоде життя. Незагоєною раною на серці матері залишається втрата сина.
«Саня був дуже хорошою дитиною, енергійний і веселий, перший помічником, як на городі так і вдома, – сумно пригадує мама бійця Галина Плоцедим. – Завжди зустрічав мене з роботи щирою посмішкою та незмінними словами «Що, Ґалінко, втомилася? Я їсти зробив, зараз ще тобі каву приготую».
Олександр Плоцедим після закінчення ПТУ, де здобув фах столяра, 14 грудня 2013 року пішов служити за контрактом у 24 ОМБР, що у Яворові. Маму лише поставив до відома. Як завжди, всі рішення приймав сам. Після кривавих заворушень на сході хлопець один із перших потрапив у зону АТО. Галина Василівна благала сина не йти на передову. Та щоразу отримувала у відповідь слова гідного захисника: «Мамо, якщо не я, то хто? Розумієш, вони ж прийдуть сюди, до нас додому, до тебе, а я не дам тебе образити!».
Бойове хрещення прийняв у складі другого батальйону під Ямполем на Луганщині у червні 2014-го. Пізніше був Лисичанськ. Та справжнім пеклом виявилося звільнення Лутугіного у кінці липня, під час якого Олександр отримав поранення в ногу. Після лікування у військових шпиталях прийшов у короткострокову відпустку. Мати не могла натішити своїм сином. Здавалося, що він вже буде поряд завжди. Та Олександр, не дивлячись на нещодавнє поранення, старався чимшвидше допомогти матері зібрати урожай на городі. А там знову заходився їхати на схід.
«Питання про те, щоб лишитися якось удома, Сашком не розглядалося, він не міг лишити своїх побратимів там, – каже Галина Василівна. – Для мене життя вимірювалося годинами від дзвінка до дзвінка. Це дуже страшно. Кожен ранок ти прокидаєшся із жахом. Набираєш сина… Щоб почути: «Мамо, все добре». Якщо іншими словами сказати, аби почути, що він живий. Я пройшла всю війну разом з ним, у думках, у молитвах. І нині моя надія померла…»
І хоч як син не старався приховати страшні реалії воєнних протистоянь на сході, але інколи мати чула, як свистять кулі та розриваються снаряди, знала, що стоять хлопці не на життя, а на смерть. Молила Бога за кожного з них, просила, аби повернувся син додому.
«25 січня Саня подзвонив, так радісно, як завжди, розказував що у них сьогодні свято – 45 діб їхнього перебування на передовій, – говорить змучена мати. – Готувався невдовзі їхати додому, говорив, що підемо сватати його кохану дівчину Лесю».
Та не судилось. Ворожа куля обірвала його життя 29 січня.
А далі пішов відлік на дні, години, хвилили… Мати запам’ятала кожну мить до зустрічі з сином. Про кожен відрізок часу розповідає, як нібито це було вчора.
Пізнього вечора мерехтінням лампадок зустрічали Героя односельчани.
Материнський біль не вщухає, навіть із часом. Часто торує стежину заплакана ненька до могили сина – постоїть, порозмовляє. А ще віднині потребою її стомленої душі стало спілкування із Сашковими побратимами. Частину кровно зароблених грошей Галина Василівна несе до волонтерів в ГФ «Народна самооборона міста Рожища». «Можливо, комусь вони врятують життя, і чийсь син повернеться до своєї матері», – зі сльозами на очах промовляє мати.
У ЗОШ №3 минулого року встановили дошку памʼяті Олександра Плоцедима.
…А от сьогодні, день народження у Героя, йому освятили памʼятник.
Підписуйтесь на наш Telegram-канал, аби першими дізнаватись найактуальніші новини Волині, України та світу
Олександру сьогодні виповнилося б 22 роки. Молоде життя тільки починало розквітати, - повідомляє Район.Рожище.
Молебень та освячення памʼятника провів благочинний Рожищенської округи Свято-Михайлівської громади УПЦ отець Петро Іваничко. Прийшли цього дня до могили загиблого воїна рідні та близькі, вчителі, керівник із ПТУ, де він навчався, волонтери, демобілізовані бійці АТО та міський голова Вʼячеслав Поліщук.
Вірність Батьківщині спонукала нашого земляка Олександра Плоцедима стати справжнім захисником України і віддати за неї своє молоде життя. Незагоєною раною на серці матері залишається втрата сина.
«Саня був дуже хорошою дитиною, енергійний і веселий, перший помічником, як на городі так і вдома, – сумно пригадує мама бійця Галина Плоцедим. – Завжди зустрічав мене з роботи щирою посмішкою та незмінними словами «Що, Ґалінко, втомилася? Я їсти зробив, зараз ще тобі каву приготую».
Олександр Плоцедим після закінчення ПТУ, де здобув фах столяра, 14 грудня 2013 року пішов служити за контрактом у 24 ОМБР, що у Яворові. Маму лише поставив до відома. Як завжди, всі рішення приймав сам. Після кривавих заворушень на сході хлопець один із перших потрапив у зону АТО. Галина Василівна благала сина не йти на передову. Та щоразу отримувала у відповідь слова гідного захисника: «Мамо, якщо не я, то хто? Розумієш, вони ж прийдуть сюди, до нас додому, до тебе, а я не дам тебе образити!».
Бойове хрещення прийняв у складі другого батальйону під Ямполем на Луганщині у червні 2014-го. Пізніше був Лисичанськ. Та справжнім пеклом виявилося звільнення Лутугіного у кінці липня, під час якого Олександр отримав поранення в ногу. Після лікування у військових шпиталях прийшов у короткострокову відпустку. Мати не могла натішити своїм сином. Здавалося, що він вже буде поряд завжди. Та Олександр, не дивлячись на нещодавнє поранення, старався чимшвидше допомогти матері зібрати урожай на городі. А там знову заходився їхати на схід.
«Питання про те, щоб лишитися якось удома, Сашком не розглядалося, він не міг лишити своїх побратимів там, – каже Галина Василівна. – Для мене життя вимірювалося годинами від дзвінка до дзвінка. Це дуже страшно. Кожен ранок ти прокидаєшся із жахом. Набираєш сина… Щоб почути: «Мамо, все добре». Якщо іншими словами сказати, аби почути, що він живий. Я пройшла всю війну разом з ним, у думках, у молитвах. І нині моя надія померла…»
І хоч як син не старався приховати страшні реалії воєнних протистоянь на сході, але інколи мати чула, як свистять кулі та розриваються снаряди, знала, що стоять хлопці не на життя, а на смерть. Молила Бога за кожного з них, просила, аби повернувся син додому.
«25 січня Саня подзвонив, так радісно, як завжди, розказував що у них сьогодні свято – 45 діб їхнього перебування на передовій, – говорить змучена мати. – Готувався невдовзі їхати додому, говорив, що підемо сватати його кохану дівчину Лесю».
Та не судилось. Ворожа куля обірвала його життя 29 січня.
А далі пішов відлік на дні, години, хвилили… Мати запам’ятала кожну мить до зустрічі з сином. Про кожен відрізок часу розповідає, як нібито це було вчора.
Пізнього вечора мерехтінням лампадок зустрічали Героя односельчани.
Материнський біль не вщухає, навіть із часом. Часто торує стежину заплакана ненька до могили сина – постоїть, порозмовляє. А ще віднині потребою її стомленої душі стало спілкування із Сашковими побратимами. Частину кровно зароблених грошей Галина Василівна несе до волонтерів в ГФ «Народна самооборона міста Рожища». «Можливо, комусь вони врятують життя, і чийсь син повернеться до своєї матері», – зі сльозами на очах промовляє мати.
У ЗОШ №3 минулого року встановили дошку памʼяті Олександра Плоцедима.
…А от сьогодні, день народження у Героя, йому освятили памʼятник.
Знайшли помилку? Виділіть текст і натисніть
Підписуйтесь на наш Telegram-канал, аби першими дізнаватись найактуальніші новини Волині, України та світу
![](/public/images/coment_smile.png)
Коментарів: 2
![](/public/images/user_no_foto.png?1725016631)
РОЖИЩ
Показати IP
31 Серпня 2016 18:54
коментар було видалено
![](/public/images/user_no_foto.png?1725016631)
Sasha
Показати IP
31 Серпня 2016 20:20
Чому в новині і на пам"ятнику різне написання прізвища?
Скільки вже снарядів ЄС передав Україні
Сьогодні 14:15
Сьогодні 14:15
На Волині заборонили всі масові заходи без погодження влади
Сьогодні 13:59
Сьогодні 13:59
Луцька громада попрощалася з Героєм Юрієм Крисюком
Сьогодні 13:43
Сьогодні 13:43
У Нововолинську трирічний малюк опинився зачиненим в квартирі: визволяли рятувальники
Сьогодні 13:27
Сьогодні 13:27
У Луцьку зупиниться котельня на вулиці 8-го березня
Сьогодні 13:11
Сьогодні 13:11
На Волині батько дев'яти дітей забув сина біля магазину
Сьогодні 12:55
Сьогодні 12:55
На Волині прикордонники показали відремонтований лазарет
Сьогодні 12:06
Сьогодні 12:06
Волинянин з двору викрав буса
Сьогодні 11:49
Сьогодні 11:49
Додати коментар:
УВАГА! Користувач www.volynnews.com має розуміти, що коментування на сайті створені аж ніяк не для політичного піару чи антипіару, зведення особистих рахунків, комерційної реклами, образ, безпідставних звинувачень та інших некоректних і негідних речей. Утім коментарі – це не редакційні матеріали, не мають попередньої модерації, суб’єктивні повідомлення і можуть містити недостовірну інформацію.