Громада на Волині хоче залишити назву села, аби зберегти історію
![](/files/news/2016/01-04/175550/899.jpg)
Мешканці населеного пункту на Волині одностайно вирішили не змінювати його сучасну назву. Про це інформує Місто Вечірнє.
Село Жовтневе для мешканців Володимирщини весь час асоціюється з військовим аеродромом, з невеликим військовим містечком та ще, мабуть, з лісом, який тулиться до селянських садиб з північної сторони. Та історія села свідчить, що з давніх часів тут жили хлібороби, які лише в грізні часи перетворювалися на воїнів. І носило село назву Могильне. З однієї сторони віяло від цієї назви тлілим трунком смерті, з другої – мало хто замислювався над тим, чому ж село так називалося. А, виявляється, в лісах біля Жовтневого приспала свої таємниці сама історія.
- Наше село досліджене відомим істориком, професором Михайлом Цинкаловським, – розповідає вчитель географії Жовтневської школи Раїса Сьомка. – Він залишив дані про те, що поблизу села відбулась дуже страшна битва між руськими воїнами і монголо-татарським військом. Після неї в урочищі, яке назвали Ревенем, залишилося 15 могил-курганів. Саме вони і дали назву населеному пункту. Також в 1646 році в селі був заснований жіночий монастир, який за переказами збудував київський воєвода Адам Кисіль в честь своєї матері Федори. В 1670 році цей монастир припинив свою діяльність. Тепер на його місці лише плита, яка густо заросла травою.
Осіли Ревені і кургани. Нині для пересічного любителя лісових прогулянок це звичайні горбочки, на яких виросли могутні дерева. З 15 курганів збереглося тільки сім. Однак з покоління в покоління передаються містичні легенди по Ревінь. Кажуть, що навіть у наші часи, коли в лісі стали видобувати пісок (а саме його видобуток привів до знищення курганів), він мав червоний колір. «Настільки багато поглинув людської крові», – стверджували старожили. Ходила легенда й про те, що на Ревені монгольський хан залишив золотий шолом. Отож, сміливців покопатися в курганах знайшлося немало. Мешканець села Жовтневе Олександр Хомяк знайшов меча і людський череп. Уяву збуджували і розповіді про те, що ніби на другий день після розкопок земля знову ставала на своє місце, наче її не торкалася людська рука.
Життя тривало, і про Ревінь люди почали забувати. Кургани заростали лісом, розсовувалися, знищувалися. Пам’ять про них залишилася лише в назві села…
- Ще до Другої світової війни поляки розпочали у Могильному будівництво аеродрому. Після війни тут дислокувалася радянська льотна частина, – пригадує уродженець села, підполковник запасу Петро Підгурець. На той час він був підлітком, але історію, яку розповів, почув від дядька, Олексія Підгурця, теж військового, який служив на аеродромі. – Злітна смуга знаходилась між селами Могильне та Гнійне. Такі назви не влаштовували командування, і військовим пропонувалося змінити назви сіл. Оскільки на мапі Могильне було позначене жовтим кольором, було запропонована назва «Жовтневе». Став біля Гнійного був зафарбований червоною барвою, а тому село перейменували в Красностав.
Це було в 1950 році. В селі хазяйнувала золота осінь. Стояв тихий ясний жовтень. А тому і назва місяця відповідала пропозиції, яку підтримали селяни.
Прийшов 2015 рік. Піднесені патріотичні настрої охопили і жителів Жовтневого і декому здалося, що назва села тісно пов’язана з колискою радянською влади – революційним жовтнем. Виникло питання про те, щоб повернути селу історичну назву. З цього приводу 16 листопада в селі відбулися збори.
- Ви навіть не уявляєте, як це схвилювало наших людей, – говорить директор місцевої ЗОШ Євгенія Саганюк. – Невелике приміщення школи ледве вмістило всіх. Ось коли, до речі, відчулася відсутність в селі будинку культури. Добре, що діє школа і при необхідності може перетворитися на приміщення для зборів.
На збори запросили і Петра Підгурця, який поділився своїми спогадами і власне його розповідь стала найбільш переконливою в тому, що селяни одностайно підтримали сучасну назву села.
- На мою думку, – продовжує пан Підгурець, – значну роль зіграла ще одна вагома обставина. На території аеродрому знаходився православний цвинтар. Службовці частини вирішили залишити його. Цей збережений цвинтар існує і досі. І цікавий той факт, що за весь час існування аеродрому, ні разу не трапилось катастрофи літака і жоден з льотчиків не загинув.
Так, пам’ять людська зберігає багато цікавого з історії рідного краю. тому дуже хочеться, щоб держава повернулася лицем до українських сіл, до їх багатого минулого, щоб в села прийшли науковці, дослідники, а згодом і туристи. На жаль, наші діти сьогодні мало знають про те, на якій землі вони живуть, і тому те, про що дізнаються з розповідей старожилів для місцевої молоді нерідко стає відкриттям.
Антоніна Булавіна с. Жовтневе Володимир-Волинський район
Підписуйтесь на наш Telegram-канал, аби першими дізнаватись найактуальніші новини Волині, України та світу
Село Жовтневе для мешканців Володимирщини весь час асоціюється з військовим аеродромом, з невеликим військовим містечком та ще, мабуть, з лісом, який тулиться до селянських садиб з північної сторони. Та історія села свідчить, що з давніх часів тут жили хлібороби, які лише в грізні часи перетворювалися на воїнів. І носило село назву Могильне. З однієї сторони віяло від цієї назви тлілим трунком смерті, з другої – мало хто замислювався над тим, чому ж село так називалося. А, виявляється, в лісах біля Жовтневого приспала свої таємниці сама історія.
- Наше село досліджене відомим істориком, професором Михайлом Цинкаловським, – розповідає вчитель географії Жовтневської школи Раїса Сьомка. – Він залишив дані про те, що поблизу села відбулась дуже страшна битва між руськими воїнами і монголо-татарським військом. Після неї в урочищі, яке назвали Ревенем, залишилося 15 могил-курганів. Саме вони і дали назву населеному пункту. Також в 1646 році в селі був заснований жіночий монастир, який за переказами збудував київський воєвода Адам Кисіль в честь своєї матері Федори. В 1670 році цей монастир припинив свою діяльність. Тепер на його місці лише плита, яка густо заросла травою.
Осіли Ревені і кургани. Нині для пересічного любителя лісових прогулянок це звичайні горбочки, на яких виросли могутні дерева. З 15 курганів збереглося тільки сім. Однак з покоління в покоління передаються містичні легенди по Ревінь. Кажуть, що навіть у наші часи, коли в лісі стали видобувати пісок (а саме його видобуток привів до знищення курганів), він мав червоний колір. «Настільки багато поглинув людської крові», – стверджували старожили. Ходила легенда й про те, що на Ревені монгольський хан залишив золотий шолом. Отож, сміливців покопатися в курганах знайшлося немало. Мешканець села Жовтневе Олександр Хомяк знайшов меча і людський череп. Уяву збуджували і розповіді про те, що ніби на другий день після розкопок земля знову ставала на своє місце, наче її не торкалася людська рука.
Життя тривало, і про Ревінь люди почали забувати. Кургани заростали лісом, розсовувалися, знищувалися. Пам’ять про них залишилася лише в назві села…
- Ще до Другої світової війни поляки розпочали у Могильному будівництво аеродрому. Після війни тут дислокувалася радянська льотна частина, – пригадує уродженець села, підполковник запасу Петро Підгурець. На той час він був підлітком, але історію, яку розповів, почув від дядька, Олексія Підгурця, теж військового, який служив на аеродромі. – Злітна смуга знаходилась між селами Могильне та Гнійне. Такі назви не влаштовували командування, і військовим пропонувалося змінити назви сіл. Оскільки на мапі Могильне було позначене жовтим кольором, було запропонована назва «Жовтневе». Став біля Гнійного був зафарбований червоною барвою, а тому село перейменували в Красностав.
Це було в 1950 році. В селі хазяйнувала золота осінь. Стояв тихий ясний жовтень. А тому і назва місяця відповідала пропозиції, яку підтримали селяни.
Прийшов 2015 рік. Піднесені патріотичні настрої охопили і жителів Жовтневого і декому здалося, що назва села тісно пов’язана з колискою радянською влади – революційним жовтнем. Виникло питання про те, щоб повернути селу історичну назву. З цього приводу 16 листопада в селі відбулися збори.
- Ви навіть не уявляєте, як це схвилювало наших людей, – говорить директор місцевої ЗОШ Євгенія Саганюк. – Невелике приміщення школи ледве вмістило всіх. Ось коли, до речі, відчулася відсутність в селі будинку культури. Добре, що діє школа і при необхідності може перетворитися на приміщення для зборів.
На збори запросили і Петра Підгурця, який поділився своїми спогадами і власне його розповідь стала найбільш переконливою в тому, що селяни одностайно підтримали сучасну назву села.
- На мою думку, – продовжує пан Підгурець, – значну роль зіграла ще одна вагома обставина. На території аеродрому знаходився православний цвинтар. Службовці частини вирішили залишити його. Цей збережений цвинтар існує і досі. І цікавий той факт, що за весь час існування аеродрому, ні разу не трапилось катастрофи літака і жоден з льотчиків не загинув.
Так, пам’ять людська зберігає багато цікавого з історії рідного краю. тому дуже хочеться, щоб держава повернулася лицем до українських сіл, до їх багатого минулого, щоб в села прийшли науковці, дослідники, а згодом і туристи. На жаль, наші діти сьогодні мало знають про те, на якій землі вони живуть, і тому те, про що дізнаються з розповідей старожилів для місцевої молоді нерідко стає відкриттям.
Антоніна Булавіна с. Жовтневе Володимир-Волинський район
Знайшли помилку? Виділіть текст і натисніть
Підписуйтесь на наш Telegram-канал, аби першими дізнаватись найактуальніші новини Волині, України та світу
![](/public/images/coment_smile.png)
Коментарів: 4
![](/public/images/user_no_foto.png?1725362047)
Варнес
Показати IP
4 Січня 2016 09:39
Перейіменувати негайно,ця назва нагадує про кацапську росію,масові ростріли,голод та інше.
![](/public/images/user_no_foto.png?1725362047)
волиняка
Показати IP
4 Січня 2016 10:30
Ліс підступає впритул до села,то чому не переіменувати в Підлісне?Але селяни переполохались,що влада поверне стару назву Могильно і тому стали в "позу".Саганюк родом з цьго села,що не може підказати односельцям?Але воно йому треба? Він давно уже Володимирський князь, в повному розумінні цього слова.
![](/public/images/user_no_foto.png?1725362047)
Голота
Показати IP
4 Січня 2016 19:38
Соромно за земляків моєї малої Батьківщини. Більшовики 70 років вкрали в нашої неньки України, знищували людей, в тому числі Волинян. Морили голодом радянську Україну 32-33 рр. (дякуючи Польщі нас це лихо оминуло). Принесли нашому народові величезні страждання. І тепер кілька сотень людей намагаються виправдати більшовицьку Жовтневу революцію. Ганьба!!! Не подобається стара назва? Дайте своєму населеному пунктові нову назву — пов'язану вже з новітньою історією України.
![](/public/images/user_no_foto.png?1725362047)
Sieger до Голота
Показати IP
4 Січня 2016 21:29
Навчись читати все, а не тільки те, що тобі вигідно.
"Злітна смуга знаходилась між селами Могильне та Гнійне. Такі назви не влаштовували командування, і військовим пропонувалося змінити назви сіл. Оскільки на мапі Могильне було позначене жовтим кольором, було запропонована назва «Жовтневе». Це було в 1950 році. В селі хазяйнувала золота осінь. Стояв тихий ясний жовтень. А тому і назва місяця відповідала пропозиції, яку підтримали селяни. Прийшов 2015 рік. Піднесені патріотичні настрої охопили і жителів Жовтневого і декому здалося, що назва села тісно пов’язана з колискою радянською влади – революційним жовтнем".
Планував вбивство Гордона та підриви на «Укрзалізниці»: СБУ затримала екснардепа від Партії регіонів
Сьогодні 14:12
Сьогодні 14:12
Поліція оголосила у розшук блогера Олександра Слобоженка, який не сплатив понад 200 млн податків
Сьогодні 13:23
Сьогодні 13:23
На Волині за добу ліквідували 7 пожеж сухої рослинності
Сьогодні 12:50
Сьогодні 12:50
Просять поставити паркан: у центрі Луцька дитина впала з другого поверху закинутої будівлі
Сьогодні 12:00
![](/public/images/logo.png)
Сьогодні 12:00
Митниця почала розмитнювати пальне за новими акцизами
Сьогодні 11:27
Сьогодні 11:27
Додати коментар:
УВАГА! Користувач www.volynnews.com має розуміти, що коментування на сайті створені аж ніяк не для політичного піару чи антипіару, зведення особистих рахунків, комерційної реклами, образ, безпідставних звинувачень та інших некоректних і негідних речей. Утім коментарі – це не редакційні матеріали, не мають попередньої модерації, суб’єктивні повідомлення і можуть містити недостовірну інформацію.