У Великодню ніч вода в колодязях перетворюється на вино
![](/files/news/2012/04-15/31615-1u.jpg)
Сьогодні ‒ свято Світлого Христового Воскресіння, Великдень ‒ головна подія року для християн і найбільше християнське свято.
Про це пише УНІАН.
«Христос воскрес! ‒ Воістину воскрес!»
Слово «Пасха» дійшло нас з грецької мови і означає «подолання», «позбавлення».
За Новим завітом, Спаситель воскрес на третій день після смерті на Хресті в спокутування людських гріхів. Ця євангельська подія знаменує перемогу Господа над гріхом і смертю і початок буття нового світу, спокутного Ісусом Христом.
Віра в Воскресіння лежить в основі Християнства. За словами святого апостола Павла, «якщо Христос не воскрес, то марна віра ваша».
Про Великдень оповідає відомий епізод Євангелія, коли Марія Магдалина на третій день після смерті Спасителя разом з двома іншими жінками прийшла до труни Ісуса Христа, щоб помазати Його тіло ароматним маслом, і побачила, що камінь від печери, де покоївся Ісус, відвалений. Увійшовши до печери, жінки побачили там хлопця в білому одязі, який сповістив їм, що Ісус воскрес.
Після Великоднього богослужіння віруючі розговляются (припиняють піст) освяченими напередодні паскою і крашанками. На Великдень прийнято готувати багато частувань, щоб кожен, хто прийшов у дім, знайомий або незнайомий, був нагодований.
За переказами, звичай красити яйця повʼязаний з імʼям святої Марії Магдалини, яка піднесла імператору Тиберію біле яйце зі словами: «Христос воскресє!». «Не вірю, ‒ відповів імператор, ‒ це неможливо так само, як і не може біле яйце в твоїй руці стати червоним». І в ту ж мить яйце змінило свій колір.
З дня Великодня і до свята Вознесіння Господнього, яке святкується на сороковий день після Великодня, віруючі вітають один одного словами: «Христос воскрес! ‒ Воістину воскрес!».
Великодньої ночі на мить вода в колодязях перетворюється на вино
За давніми народними українськими віруваннями, на Пасху навіть небо відкривається, ‒ пише «Gazeta.ua».
Як стверджує 63-річна Валентина Вівчаренко із села Галяве Чорнухинського району на Полтавщині, «сонечко сходить і стає на небі, а потім отак грає, скаче ‒ радується. І всі люди радіють, шо Бог воскрес із мертвих, і уся природа оживає. А ще старі люди колись казали, що соловей перший раз співає в час ночі на Всьоношну. Як тільки Христа знімуть, так він і засвище».
Великодньої ночі, коли відкривається небо, на мить вода в колодязях перетворюється на вино.
Дріжджі для паски в Галявому й Чорнухах іще донедавна робили самі з хмелю, який вирощували на городах. Магазинним не довіряли. Пасок пекли від пʼяти до десятка ‒ щоб вистачило протягом свят усіх пригостити. Коли хазяйка ставить їх у піч, примовляє: «Паски в піч, а ви, дівчата, не сидіть та замуж ідіть. Паски випікайтеся, а ви заміж поспішайтеся».
Вірять, що можна вигнати з хати тарганів, цвіркунів, павуків, якщо тією лопатою, якою паску ставили в піч, стукнути в кожен куток, приказуючи: «Буду в піч паски саджати, а ви, таргани й стоноги, пріч виходьте з моєї світлиці в темницю».
«Паска в хату, а ти, нечистий, з хати!»
Окрім традиційних ковбаси, мʼяса сала, масла, сиру святити несуть ще й той ніж, яким паску будуть краяти, ‒ розповідає Валентина Вівчаренко. Додає, що крашанок треба десятки два, а то й більше. До великоднього кошика кладуть також голку. Нібито якщо подивишся крізь її вушко на сонце, то вилікуєшся від «курячої сліпоти». Освячена на Великдень сіль оберігає від «лихого ока», а свячений хрін садять де-небудь у кутку обійстя, щоб не забігла у двір «скаженюка» ‒ хвора тварина.
«Паска в хату, а ти, нечистий, з хати!» ‒ із такими словами переступають поріг, повернувшись із церкви.
Уся родина збирається за святковим столом, щоби протягом року всі трималися вкупі, жили в злагоді. Розговляються свяченим яйцем, яке хазяїн розрізає на стільки частин, скільки є домочадців. При цьому тричі говорить: «Христос воскрес!»
У кого болять зуби, радять розговлятися свяченим хроном. А щоб мати румʼяне обличчя, дівчатам і жінкам перед тим, як сісти до святкового столу, слід умитися водою, в яку поклали свячену крашанку.
На Полтавщині на Великдень подають борщ, зварений із гуски або курки, яку начиняють пшоном. Готують також пироги із мʼясом, сиром, маком, горохом. Протягом усіх свят стіл має бути постійно накритий. Страв на ньому ‒ якомога більше, різноманітних, і всі їх треба скуштувати.
Одну паску прикрашають рушником, обкладають крашанками і залишають стояти на покуті під іконами протягом усього наступного тижня. Бо доки під іконою стоїть свячена паска, нечиста сила до оселі не ввійде.
Залишків освяченої великодньої їжі не викидають, а закопують на полі, щоб не було на ньому осоту й бурʼянів. Вірять, що шкаралупа від крашанок, зарита на подвірʼї, відвертає бурю та град від усієї господи. Свячене закопують також у клуні ‒ щоб миші хліба не їли.
«Під час експедиції на Полтавщину 1993 року старі люди мені розповідали, як у них у селі Котельва ще «до колгоспів» Великдень святкували, ‒ розповідає етнограф Олексій Доля. ‒ Діду Олександрові Лютенку було 90 років, а Степанові Коваленку ‒ 91 рік. Згадували вони, що за тиждень-два перед Пасхою збиралися парубки до церкви і робили «пузирі» ‒ це такі ліхтарі. Каркас із деревʼяних планок або з вербових прутиків обклеювали різнокольоровим папером, а всередині ставили свічку. Цими ліхтарями прикрашали і церкву, і свою хату. Для храму робили у вигляді Євангелія, підсвічника, чаші й на Великдень розвішували навколо церкви, по огорожі. У черепочок насипали тирси, наливали гасу, запалювали, ставили на стовпчиках огорожі. Той маленький вогонь блимав під час усієї всеношної. А в кожному дворі теж запалювали такий «пузир», або ж, як іще казали, «бочоночок». Його вішали на велике дерево, найбільше на тополю, або спеціально ставили високу, до 5 метрів, жердину. І вночі, коли люди йшли до церкви, вся Котельва сяяла вогнями».
На Великдень відпускають душі померлих, які протягом тижня перебувають серед живих
На перший і другий день Великодня ходять вітати родичів, хрещених, сусідів і добрих знайомих. Це зветься «хрестування» або «волочільне».
«Я ще сам у років 10-12 ходив «хрестувать» до сусідів і по родичах у своєму рідному селі Плішивець Гадяцького району на Полтавщині, ‒ згадує етнограф Олексій Доля. ‒ Приходиш і кажеш: «Христос воскрес!». А тобі відповідають: «Воістину воскрес!». І так тричі. Виносять тобі крашанки, паски, ковбаси або ще чогось. Грошей тоді, правда, не давали, тільки їжу. А в сусідньому з Котельвою селі Куземине ходила «хрестувать» із звіздою ціла ватага парубків».
Про звичай виголошувати великодні вірші-«орації», які з козацьких часів зберігалися на Харківщині, розказувала 2006-го тоді 94-річна Христина Караськова із села Гусинка Купʼянського району: «На Паску в нас під вікнами «віршували». Ходили і хлопці, й дівчата, і мужики, й жінки ‒ від двору до двору. Їх за це вгощали і давали гроші. Прийдуть і кажуть: «Христос воскрес! Христос воскрес! Рад мир увесь. Не сам он знесь, А сам з собою, душу з покою...»
Жінки ж несли до пупорізної баби, яка допомагала їм при пологах, а хрещеники ‒ до хресних батьків «волочільне»: загорнуті в хустку калач, крашанки, паску. Прийшовши, христосувалися, обмінювалися подарунками й частувалися свяченим.
«А дорослі йшли на кладовище «христосуватися з родичами», несли їм крашанки і паску, ‒ продовжує Олексій Доля. ‒ Прийдуть, хреста поцілують, скажуть: «Христос воскрес». Усе залишають, що принесли, на могилках».
За народними переказами, із того світу на Великдень відпускають душі померлих. Протягом тижня вони перебувають серед живих.
Фруктові дерева сокирою будили від сну
Звичаї запалювати вогні та розкладати вогнища біля храмів великодньої ночі повʼязані із євангельськими переказами про вогонь, біля якого грілися апостоли, чекаючи на Ісуса Христа. Сягають вони також прадавніх уявлень, що раз на рік, на Великий день, коли природа відроджується після зими, треба оновити й старий вогонь, розкласти нове багаття, яке зігріє землю, пробудить її від сну.
Новим має бути й святковий великодній одяг.
«На Пасху обовʼязково зроби собі обновку, треба в усьому новому бути, ‒ радить Валентина Вівчаренко. ‒ У перешитому не можна. Погана прикмета: не буде цілий рік нових обновок, нічого нового не купуватимеш».
Пробуджують від зимового сну фруктові дерева. Великодньої неділі йдуть у садок, трясуть гілля й примовляють: «Прокидайтеся, годі спати, вже прийшла весна!» Дерева, які давно не плодоносили, лякають: «Не будеш родити, я тебе зрубаю!» І замахуються сокирою або стукають по стовбурі палицею. Після цього «налякане» дерево має обовʼязково щедро вродити.
Підписуйтесь на наш Telegram-канал, аби першими дізнаватись найактуальніші новини Волині, України та світу
Про це пише УНІАН.
«Христос воскрес! ‒ Воістину воскрес!»
Слово «Пасха» дійшло нас з грецької мови і означає «подолання», «позбавлення».
За Новим завітом, Спаситель воскрес на третій день після смерті на Хресті в спокутування людських гріхів. Ця євангельська подія знаменує перемогу Господа над гріхом і смертю і початок буття нового світу, спокутного Ісусом Христом.
Віра в Воскресіння лежить в основі Християнства. За словами святого апостола Павла, «якщо Христос не воскрес, то марна віра ваша».
Про Великдень оповідає відомий епізод Євангелія, коли Марія Магдалина на третій день після смерті Спасителя разом з двома іншими жінками прийшла до труни Ісуса Христа, щоб помазати Його тіло ароматним маслом, і побачила, що камінь від печери, де покоївся Ісус, відвалений. Увійшовши до печери, жінки побачили там хлопця в білому одязі, який сповістив їм, що Ісус воскрес.
Після Великоднього богослужіння віруючі розговляются (припиняють піст) освяченими напередодні паскою і крашанками. На Великдень прийнято готувати багато частувань, щоб кожен, хто прийшов у дім, знайомий або незнайомий, був нагодований.
За переказами, звичай красити яйця повʼязаний з імʼям святої Марії Магдалини, яка піднесла імператору Тиберію біле яйце зі словами: «Христос воскресє!». «Не вірю, ‒ відповів імператор, ‒ це неможливо так само, як і не може біле яйце в твоїй руці стати червоним». І в ту ж мить яйце змінило свій колір.
З дня Великодня і до свята Вознесіння Господнього, яке святкується на сороковий день після Великодня, віруючі вітають один одного словами: «Христос воскрес! ‒ Воістину воскрес!».
Великодньої ночі на мить вода в колодязях перетворюється на вино
За давніми народними українськими віруваннями, на Пасху навіть небо відкривається, ‒ пише «Gazeta.ua».
Як стверджує 63-річна Валентина Вівчаренко із села Галяве Чорнухинського району на Полтавщині, «сонечко сходить і стає на небі, а потім отак грає, скаче ‒ радується. І всі люди радіють, шо Бог воскрес із мертвих, і уся природа оживає. А ще старі люди колись казали, що соловей перший раз співає в час ночі на Всьоношну. Як тільки Христа знімуть, так він і засвище».
Великодньої ночі, коли відкривається небо, на мить вода в колодязях перетворюється на вино.
Дріжджі для паски в Галявому й Чорнухах іще донедавна робили самі з хмелю, який вирощували на городах. Магазинним не довіряли. Пасок пекли від пʼяти до десятка ‒ щоб вистачило протягом свят усіх пригостити. Коли хазяйка ставить їх у піч, примовляє: «Паски в піч, а ви, дівчата, не сидіть та замуж ідіть. Паски випікайтеся, а ви заміж поспішайтеся».
Вірять, що можна вигнати з хати тарганів, цвіркунів, павуків, якщо тією лопатою, якою паску ставили в піч, стукнути в кожен куток, приказуючи: «Буду в піч паски саджати, а ви, таргани й стоноги, пріч виходьте з моєї світлиці в темницю».
«Паска в хату, а ти, нечистий, з хати!»
Окрім традиційних ковбаси, мʼяса сала, масла, сиру святити несуть ще й той ніж, яким паску будуть краяти, ‒ розповідає Валентина Вівчаренко. Додає, що крашанок треба десятки два, а то й більше. До великоднього кошика кладуть також голку. Нібито якщо подивишся крізь її вушко на сонце, то вилікуєшся від «курячої сліпоти». Освячена на Великдень сіль оберігає від «лихого ока», а свячений хрін садять де-небудь у кутку обійстя, щоб не забігла у двір «скаженюка» ‒ хвора тварина.
«Паска в хату, а ти, нечистий, з хати!» ‒ із такими словами переступають поріг, повернувшись із церкви.
Уся родина збирається за святковим столом, щоби протягом року всі трималися вкупі, жили в злагоді. Розговляються свяченим яйцем, яке хазяїн розрізає на стільки частин, скільки є домочадців. При цьому тричі говорить: «Христос воскрес!»
У кого болять зуби, радять розговлятися свяченим хроном. А щоб мати румʼяне обличчя, дівчатам і жінкам перед тим, як сісти до святкового столу, слід умитися водою, в яку поклали свячену крашанку.
На Полтавщині на Великдень подають борщ, зварений із гуски або курки, яку начиняють пшоном. Готують також пироги із мʼясом, сиром, маком, горохом. Протягом усіх свят стіл має бути постійно накритий. Страв на ньому ‒ якомога більше, різноманітних, і всі їх треба скуштувати.
Одну паску прикрашають рушником, обкладають крашанками і залишають стояти на покуті під іконами протягом усього наступного тижня. Бо доки під іконою стоїть свячена паска, нечиста сила до оселі не ввійде.
Залишків освяченої великодньої їжі не викидають, а закопують на полі, щоб не було на ньому осоту й бурʼянів. Вірять, що шкаралупа від крашанок, зарита на подвірʼї, відвертає бурю та град від усієї господи. Свячене закопують також у клуні ‒ щоб миші хліба не їли.
«Під час експедиції на Полтавщину 1993 року старі люди мені розповідали, як у них у селі Котельва ще «до колгоспів» Великдень святкували, ‒ розповідає етнограф Олексій Доля. ‒ Діду Олександрові Лютенку було 90 років, а Степанові Коваленку ‒ 91 рік. Згадували вони, що за тиждень-два перед Пасхою збиралися парубки до церкви і робили «пузирі» ‒ це такі ліхтарі. Каркас із деревʼяних планок або з вербових прутиків обклеювали різнокольоровим папером, а всередині ставили свічку. Цими ліхтарями прикрашали і церкву, і свою хату. Для храму робили у вигляді Євангелія, підсвічника, чаші й на Великдень розвішували навколо церкви, по огорожі. У черепочок насипали тирси, наливали гасу, запалювали, ставили на стовпчиках огорожі. Той маленький вогонь блимав під час усієї всеношної. А в кожному дворі теж запалювали такий «пузир», або ж, як іще казали, «бочоночок». Його вішали на велике дерево, найбільше на тополю, або спеціально ставили високу, до 5 метрів, жердину. І вночі, коли люди йшли до церкви, вся Котельва сяяла вогнями».
На Великдень відпускають душі померлих, які протягом тижня перебувають серед живих
На перший і другий день Великодня ходять вітати родичів, хрещених, сусідів і добрих знайомих. Це зветься «хрестування» або «волочільне».
«Я ще сам у років 10-12 ходив «хрестувать» до сусідів і по родичах у своєму рідному селі Плішивець Гадяцького району на Полтавщині, ‒ згадує етнограф Олексій Доля. ‒ Приходиш і кажеш: «Христос воскрес!». А тобі відповідають: «Воістину воскрес!». І так тричі. Виносять тобі крашанки, паски, ковбаси або ще чогось. Грошей тоді, правда, не давали, тільки їжу. А в сусідньому з Котельвою селі Куземине ходила «хрестувать» із звіздою ціла ватага парубків».
Про звичай виголошувати великодні вірші-«орації», які з козацьких часів зберігалися на Харківщині, розказувала 2006-го тоді 94-річна Христина Караськова із села Гусинка Купʼянського району: «На Паску в нас під вікнами «віршували». Ходили і хлопці, й дівчата, і мужики, й жінки ‒ від двору до двору. Їх за це вгощали і давали гроші. Прийдуть і кажуть: «Христос воскрес! Христос воскрес! Рад мир увесь. Не сам он знесь, А сам з собою, душу з покою...»
Жінки ж несли до пупорізної баби, яка допомагала їм при пологах, а хрещеники ‒ до хресних батьків «волочільне»: загорнуті в хустку калач, крашанки, паску. Прийшовши, христосувалися, обмінювалися подарунками й частувалися свяченим.
«А дорослі йшли на кладовище «христосуватися з родичами», несли їм крашанки і паску, ‒ продовжує Олексій Доля. ‒ Прийдуть, хреста поцілують, скажуть: «Христос воскрес». Усе залишають, що принесли, на могилках».
За народними переказами, із того світу на Великдень відпускають душі померлих. Протягом тижня вони перебувають серед живих.
Фруктові дерева сокирою будили від сну
Звичаї запалювати вогні та розкладати вогнища біля храмів великодньої ночі повʼязані із євангельськими переказами про вогонь, біля якого грілися апостоли, чекаючи на Ісуса Христа. Сягають вони також прадавніх уявлень, що раз на рік, на Великий день, коли природа відроджується після зими, треба оновити й старий вогонь, розкласти нове багаття, яке зігріє землю, пробудить її від сну.
Новим має бути й святковий великодній одяг.
«На Пасху обовʼязково зроби собі обновку, треба в усьому новому бути, ‒ радить Валентина Вівчаренко. ‒ У перешитому не можна. Погана прикмета: не буде цілий рік нових обновок, нічого нового не купуватимеш».
Пробуджують від зимового сну фруктові дерева. Великодньої неділі йдуть у садок, трясуть гілля й примовляють: «Прокидайтеся, годі спати, вже прийшла весна!» Дерева, які давно не плодоносили, лякають: «Не будеш родити, я тебе зрубаю!» І замахуються сокирою або стукають по стовбурі палицею. Після цього «налякане» дерево має обовʼязково щедро вродити.
Знайшли помилку? Виділіть текст і натисніть
Підписуйтесь на наш Telegram-канал, аби першими дізнаватись найактуальніші новини Волині, України та світу
![](/public/images/coment_smile.png)
Коментарів: 1
![](/public/images/user_no_foto.png?1723860653)
анонімус
Показати IP
15 Квітня 2012 13:55
"песах" - це єврейське слово, і означає воно "проходження повз"
Найстарша гігантська панда вперше стала мамою: вона народила панденят-близнят
16 Серпня 2024 23:38
16 Серпня 2024 23:38
У Нідерландах бракує тюремного персоналу – засуджених хочуть відправляти до в’язниць за кордон
16 Серпня 2024 23:18
16 Серпня 2024 23:18
У США п’ятьом людям висунули звинувачення через смерть актора Метью Перрі
16 Серпня 2024 23:00
16 Серпня 2024 23:00
Заввишки до 10 км: вулкан Етна в Італії цілий день фонтанував лавою
16 Серпня 2024 22:39
16 Серпня 2024 22:39
Луцьк прагне звести до мінімум рівень відходів
16 Серпня 2024 22:20
16 Серпня 2024 22:20
«Агітаційний снаряд»: до історичного музею на Волині передали 10 листівок часів Другої Світової війни
16 Серпня 2024 22:01
16 Серпня 2024 22:01
Від диспетчерської до господарчого блоку: волинська екстренка завершує оновлення бази
16 Серпня 2024 21:40
16 Серпня 2024 21:40
Інтернет-провайдери та мобільні оператори зможуть бронювати до 100% працівників
16 Серпня 2024 21:21
16 Серпня 2024 21:21
Додати коментар:
УВАГА! Користувач www.volynnews.com має розуміти, що коментування на сайті створені аж ніяк не для політичного піару чи антипіару, зведення особистих рахунків, комерційної реклами, образ, безпідставних звинувачень та інших некоректних і негідних речей. Утім коментарі – це не редакційні матеріали, не мають попередньої модерації, суб’єктивні повідомлення і можуть містити недостовірну інформацію.