Роботи скульптора Аполлінарія Ґловінського у Луцьку – тепер лише на архівних фото
![](/resize/450x335/r/files/news/2018/05-01/243770/04.jpg)
Останніми роками наше старовинне місто змінюється і розбудовується буквально на очах: виростають висотні житлові будинки, старі фасади модернізуються «під Європу» у мармур або ж завішуються крикливими вивісками, радикальні реконструкції змінюють знайомі ще нашим дідам-батькам будівлі до невпізнання, зникають знайомі з дитинства тінисті дерева, а натомість з’являються вартісні зразки ландшафтного дизайну… Зміни міського простору настільки стрімкі та очевидні, що мимоволі ловиш себе на думці про те, що власна пам'ять вже не може тобі точно нагадати: а що було на цьому місці десь отак з 20 чи 30 років тому?
Архівні фото з видами Луцька вкотре вражають – зміни міського «обличчя» настільки разючі навіть за спогадами одного покоління, що лишень один міський об’єкт, зафіксований близько 80-90 років тому, виглядає зараз таким «чужим та інакшим». Та у свій час він мав своє актуальне тематичне наповнення, «вписане» у локацію міста, – таким, яким воно було у той час.Сучасний вигляд Братського мостаАрхівні фото моста Казиміра Великого
Мистецький календар вкотре нагадав про пам’ятну дату – 1 травня 1884 року день народження видатного польського скульптора Аполлінарія Ґловінського. Народився мистець у Тернополі, жив і працював переважно у Варшаві.Саме у цього знаменитого варшавського скульптора у 1924 році магістратом були замовлені погруддя чотирьох визначних польських персоналій, діяльність і творчість яких була пов’язана з Волинню. Погруддя Ю. Словацького, Г. Сенкевича, Т. Чацького і Ю. Крашевського прикрасили оновлений залізобетонний міст через річку Глушець, який тоді було гучно названо на честь польського короля Казимира Великого (попередній дерев’яний називався Братським мостом), як описує в нарисі «Легенди одного Луцького мосту» знаний волинський краєзнавець Вальдемар Пясецький.У 1960-х роках міст було реконструйовано. Кажуть, погруддя в той час валялися неподалік у заростях кущів, а згодом зникли. Були зруйновані, так чи інакше, і інші скульптури Аполлінарія Ґловінського: це пам’ятники Адаму Міцкевичу та Юзефу Підсудському в Тернополі, рідному місті мистця. Саме скульптуру Пілсудського сам автор вважав найціннішим своїм твором.
«Це найбільший пам’ятник маршалу на коні в Польщі! Уявіть собі п’ятиметрову статую. І окрім того я розмістив дві фігури з обох сторін п’єдесталу – легіонера і польського солдата. Боже! Який я був щасливий, що зможу звести цей пам’ятник в Тернополі, моєму рідному місті! Скільки спогадів!» – так пригадує один із приятелів скульптора Генрик Северин Завадський розмову про його твори, віддаючи належне скромності і небагатослівності автора стосовно власного мистецького визнання.Бездоганний академічний вишкіл у найкращих педагогів Краківської академії мистецтв художників Флоріяна Цинка, Юзефа Панкевича і скульптора Константи Лащки у 1906-1909 рр. дали змогу молодому мистцеві розвинути свій талант до професійного рівня найвищого ґатунку. Згодом мандрівки до Франції та Італії наповнили досвід знайомством з найяскравішими класичними зразками світового та європейського мистецтва, спілкуванням з мистцями-сучасниками та їх практиками.Краківська академія мистецтвЮзеф ПанкевичКонстант Лащка
У 1913-1916 рр. Аполлінарій працював у Польському театрі у Варшаві.Польський театр у Варшаві
Під час І світової війни зазнав інтернації до Сибіру, але в 1918 році йому вдалося повернутися до Варшави. Активно працював у портретному жанрі, використовував різні матеріали: бронзу, мармур, дерево. Залишив великий доробок скульптурних портретів своїх сучасників, серед яких – видатні польські персоналії.Твори мистця отримали схвалення критиків, здобули популярність у колах культурної еліти під час виставок у Варшаві, Лодзі, Познані, інших містах Польщі. Аполлінарій Ґловінський став членом кількох професійних спільнот – Товариства заохочення красних мистецтв (з 1938 ввійшов до його керівного органу), Спілки професійних мистців-скульпторів. У 1929 році «за заслуги у галузі соціальної роботи» Ґловінський був удостоєний державної відзнаки Польщі – «Бронзового Хреста Заслуги».
Помер Аполлінарій Ґловінський 10 серпня 1945 року у Варшаві, там і похований.
Старовинне місто Лучеськ змінюється, а на його вулицях з’являються нові мистецькі об’єкти наших сучасників. Яка доля їх чекає? Чи довго вони будуть прикрашати вулиці міста і чи згадають про їхніх авторів через років 50, а через 100?
За матеріалами сайту Галереї мистецтв.
Зображення сучасного Братського моста за посиланням.
Маша Пилипчук
Підписуйтесь на наш Telegram-канал, аби першими дізнаватись найактуальніші новини Волині, України та світу
Архівні фото з видами Луцька вкотре вражають – зміни міського «обличчя» настільки разючі навіть за спогадами одного покоління, що лишень один міський об’єкт, зафіксований близько 80-90 років тому, виглядає зараз таким «чужим та інакшим». Та у свій час він мав своє актуальне тематичне наповнення, «вписане» у локацію міста, – таким, яким воно було у той час.Сучасний вигляд Братського мостаАрхівні фото моста Казиміра Великого
Мистецький календар вкотре нагадав про пам’ятну дату – 1 травня 1884 року день народження видатного польського скульптора Аполлінарія Ґловінського. Народився мистець у Тернополі, жив і працював переважно у Варшаві.Саме у цього знаменитого варшавського скульптора у 1924 році магістратом були замовлені погруддя чотирьох визначних польських персоналій, діяльність і творчість яких була пов’язана з Волинню. Погруддя Ю. Словацького, Г. Сенкевича, Т. Чацького і Ю. Крашевського прикрасили оновлений залізобетонний міст через річку Глушець, який тоді було гучно названо на честь польського короля Казимира Великого (попередній дерев’яний називався Братським мостом), як описує в нарисі «Легенди одного Луцького мосту» знаний волинський краєзнавець Вальдемар Пясецький.У 1960-х роках міст було реконструйовано. Кажуть, погруддя в той час валялися неподалік у заростях кущів, а згодом зникли. Були зруйновані, так чи інакше, і інші скульптури Аполлінарія Ґловінського: це пам’ятники Адаму Міцкевичу та Юзефу Підсудському в Тернополі, рідному місті мистця. Саме скульптуру Пілсудського сам автор вважав найціннішим своїм твором.
«Це найбільший пам’ятник маршалу на коні в Польщі! Уявіть собі п’ятиметрову статую. І окрім того я розмістив дві фігури з обох сторін п’єдесталу – легіонера і польського солдата. Боже! Який я був щасливий, що зможу звести цей пам’ятник в Тернополі, моєму рідному місті! Скільки спогадів!» – так пригадує один із приятелів скульптора Генрик Северин Завадський розмову про його твори, віддаючи належне скромності і небагатослівності автора стосовно власного мистецького визнання.Бездоганний академічний вишкіл у найкращих педагогів Краківської академії мистецтв художників Флоріяна Цинка, Юзефа Панкевича і скульптора Константи Лащки у 1906-1909 рр. дали змогу молодому мистцеві розвинути свій талант до професійного рівня найвищого ґатунку. Згодом мандрівки до Франції та Італії наповнили досвід знайомством з найяскравішими класичними зразками світового та європейського мистецтва, спілкуванням з мистцями-сучасниками та їх практиками.Краківська академія мистецтвЮзеф ПанкевичКонстант Лащка
У 1913-1916 рр. Аполлінарій працював у Польському театрі у Варшаві.Польський театр у Варшаві
Під час І світової війни зазнав інтернації до Сибіру, але в 1918 році йому вдалося повернутися до Варшави. Активно працював у портретному жанрі, використовував різні матеріали: бронзу, мармур, дерево. Залишив великий доробок скульптурних портретів своїх сучасників, серед яких – видатні польські персоналії.Твори мистця отримали схвалення критиків, здобули популярність у колах культурної еліти під час виставок у Варшаві, Лодзі, Познані, інших містах Польщі. Аполлінарій Ґловінський став членом кількох професійних спільнот – Товариства заохочення красних мистецтв (з 1938 ввійшов до його керівного органу), Спілки професійних мистців-скульпторів. У 1929 році «за заслуги у галузі соціальної роботи» Ґловінський був удостоєний державної відзнаки Польщі – «Бронзового Хреста Заслуги».
Помер Аполлінарій Ґловінський 10 серпня 1945 року у Варшаві, там і похований.
Старовинне місто Лучеськ змінюється, а на його вулицях з’являються нові мистецькі об’єкти наших сучасників. Яка доля їх чекає? Чи довго вони будуть прикрашати вулиці міста і чи згадають про їхніх авторів через років 50, а через 100?
За матеріалами сайту Галереї мистецтв.
Зображення сучасного Братського моста за посиланням.
Маша Пилипчук
Знайшли помилку? Виділіть текст і натисніть
Підписуйтесь на наш Telegram-канал, аби першими дізнаватись найактуальніші новини Волині, України та світу
![](/public/images/coment_smile.png)
Коментарів: 3
![](/public/images/user_no_foto.png?1724012298)
Ольга М.
Показати IP
1 Травня 2018 21:54
Дуже цікавий матеріал. Захоплююча розповідь! Стільки фактів, фото - історія як вона є.
![](/public/images/user_no_foto.png?1724012298)
Сергій
Показати IP
2 Травня 2018 04:23
Вчіть свою історію котра поряд з вами.
![](/public/images/user_no_foto.png?1724012298)
Василь
Показати IP
3 Травня 2018 22:32
Знову цікавинка
У Володимирі водій Renault збив трирічну дитину
Сьогодні 21:10
Сьогодні 21:10
Біля Луцька зіткнулися Skoda та BMW, є постраждалі
Сьогодні 20:42
![](/public/images/logo.png)
Сьогодні 20:42
На Донеччині загинув військовий з Волині Микола Лютяниця
Сьогодні 19:45
Сьогодні 19:45
Додати коментар:
УВАГА! Користувач www.volynnews.com має розуміти, що коментування на сайті створені аж ніяк не для політичного піару чи антипіару, зведення особистих рахунків, комерційної реклами, образ, безпідставних звинувачень та інших некоректних і негідних речей. Утім коментарі – це не редакційні матеріали, не мають попередньої модерації, суб’єктивні повідомлення і можуть містити недостовірну інформацію.