Сибіряк написав книгу про репресованих волинян
Нову книгу про репресованих земляків підготував до друку син волинських спецпоселенців Сибіру, мешканець російського міста Ханти-Мансійська Леонід Струсь. Також він записав альбом пісень рідною мовою, які приясвятив пам'яті цих людей. Леонід Струсь домагається створення в Ханти-Мансійському окрузі меморіального музею спецпоселенців і прагне, щоб Україні не забували про земляків, які вимушено стали сибіряками.
Про це пише Музейний простір України.
Матері Леоніда Струся нинішнього року могло б виповнитися 100 років. Саме їй (виселеній у 1940 році уродженці волинського села Воротнів, доля якої віддзеркалює долі усіх вигнанців сталінських часів) автор присвячує свою нову книгу. Перша книжка, під назвою «Мерзлота», стосувалася життя кількох виселених до сибірського села Зенково волинських родин.
Нині Леонід Струсь розширив своє дослідження, пояснюючи це тим, що поряд з українцями подібної долі зазнали молдавани, євреї, калмики та представники інших народів. Їхні поламані долі послужили фундаментом для розвитку доти неосвоєного краю.
«Основу економіки Югри (Ханти-Мансійського автономного округу) багато в чому заклали спецпоселенці – «люди особливої соціальної категорії», як їх називали в окружній енциклопедії «Югорія». Вони справді були особливими. А зараз вони мають статус реабілітованих. В окрузі їх більше двох тисяч трьохсот осіб», – зазначає Леонід Струсь.
Краса на кістках
У сучасній столиці Югри – Ханти-Мансійську – життя б'є ключем. І при цьому мало хто знає та замислюється, що тут було у часи сталінських чисток «ворогів народу».
«Уся ця краса відбувається в чудовому культурному центрі «Югра-класік», побудованому поряд із «розстрільним» місцем, де в 30-40 роки пролилася кров невинних. І на їхніх кістках стоїть столиця Югри. У роки політичних репресій в окрузі розстріляли 970 людей. Детальніше про це Україна дізнається з моєї нової книги в 2012 році», – сподівається Леонід Струсь.
Більшість українців Югри не усвідомлює себе зараз саме як представників цього народу, констатує дослідник. Немає в них і власних шкіл чи культурного центру.
Як зазначає Леонід Струсь, така «забудькуватість» – не провина, а наслідок багаторічної політики Радянського Союзу. Адже багатьом із репресованих після повернення в Україну влада намагалася довести, що в батьківських краях на них не чекають. А декому давали добу на роздуми щодо виїзду назад. Ці та інші життєві історії описані в рукописі майбутньої книги, розповідає автор.
«І як нам у Росії все подавалося?»
«Побувавши на Волині, в музеї Уласа Самчука і на Козацьких могилах, на місцях розстрілів у Луцьку, доторкнувшись до непростої історії України, послухавши пісні волинської письменниці Сіми Кордунової, я багато на що поглянув іншими очима. І як нам у Росії все подавалося?», – запитує сибіряк із Волині.
Нещодавно Леонід Струсь із дружиною побував на весіллі племінниці на Волині. Вінчання молодих відбувалося у відреставрованій воротнівській церкві, де 1935 року поєднали долі його батьки.
«Тягне повернутися до родинних коренів, до витоків. Мої пісенні вірші, чудово перекладені українською мовою, щемливим теплом лягають на душу. Милує слух українська мова моїх рідних у селах Воротнів, Лище та в місті Луцьку. Там я відчуваю, що не чужий. Червоні маки у хлібному полі туманним ранком навіяли таку ностальгію, що за півгодини я написав 20 куплетів, і народилася пісня «Повернення до витоків». Планую випустити альбом пісень, присвячених пам'яті жертв репресій. Можливо, для мене це головна моя місія – щоб Волинь пригадала імена багатьох. У тому числі моїх батьків», – розповідає Леонід Струсь.
Підписуйтесь на наш Telegram-канал, аби першими дізнаватись найактуальніші новини Волині, України та світу
Про це пише Музейний простір України.
Матері Леоніда Струся нинішнього року могло б виповнитися 100 років. Саме їй (виселеній у 1940 році уродженці волинського села Воротнів, доля якої віддзеркалює долі усіх вигнанців сталінських часів) автор присвячує свою нову книгу. Перша книжка, під назвою «Мерзлота», стосувалася життя кількох виселених до сибірського села Зенково волинських родин.
Нині Леонід Струсь розширив своє дослідження, пояснюючи це тим, що поряд з українцями подібної долі зазнали молдавани, євреї, калмики та представники інших народів. Їхні поламані долі послужили фундаментом для розвитку доти неосвоєного краю.
«Основу економіки Югри (Ханти-Мансійського автономного округу) багато в чому заклали спецпоселенці – «люди особливої соціальної категорії», як їх називали в окружній енциклопедії «Югорія». Вони справді були особливими. А зараз вони мають статус реабілітованих. В окрузі їх більше двох тисяч трьохсот осіб», – зазначає Леонід Струсь.
Краса на кістках
У сучасній столиці Югри – Ханти-Мансійську – життя б'є ключем. І при цьому мало хто знає та замислюється, що тут було у часи сталінських чисток «ворогів народу».
«Уся ця краса відбувається в чудовому культурному центрі «Югра-класік», побудованому поряд із «розстрільним» місцем, де в 30-40 роки пролилася кров невинних. І на їхніх кістках стоїть столиця Югри. У роки політичних репресій в окрузі розстріляли 970 людей. Детальніше про це Україна дізнається з моєї нової книги в 2012 році», – сподівається Леонід Струсь.
Більшість українців Югри не усвідомлює себе зараз саме як представників цього народу, констатує дослідник. Немає в них і власних шкіл чи культурного центру.
Як зазначає Леонід Струсь, така «забудькуватість» – не провина, а наслідок багаторічної політики Радянського Союзу. Адже багатьом із репресованих після повернення в Україну влада намагалася довести, що в батьківських краях на них не чекають. А декому давали добу на роздуми щодо виїзду назад. Ці та інші життєві історії описані в рукописі майбутньої книги, розповідає автор.
«І як нам у Росії все подавалося?»
«Побувавши на Волині, в музеї Уласа Самчука і на Козацьких могилах, на місцях розстрілів у Луцьку, доторкнувшись до непростої історії України, послухавши пісні волинської письменниці Сіми Кордунової, я багато на що поглянув іншими очима. І як нам у Росії все подавалося?», – запитує сибіряк із Волині.
Нещодавно Леонід Струсь із дружиною побував на весіллі племінниці на Волині. Вінчання молодих відбувалося у відреставрованій воротнівській церкві, де 1935 року поєднали долі його батьки.
«Тягне повернутися до родинних коренів, до витоків. Мої пісенні вірші, чудово перекладені українською мовою, щемливим теплом лягають на душу. Милує слух українська мова моїх рідних у селах Воротнів, Лище та в місті Луцьку. Там я відчуваю, що не чужий. Червоні маки у хлібному полі туманним ранком навіяли таку ностальгію, що за півгодини я написав 20 куплетів, і народилася пісня «Повернення до витоків». Планую випустити альбом пісень, присвячених пам'яті жертв репресій. Можливо, для мене це головна моя місія – щоб Волинь пригадала імена багатьох. У тому числі моїх батьків», – розповідає Леонід Струсь.
Знайшли помилку? Виділіть текст і натисніть
Підписуйтесь на наш Telegram-канал, аби першими дізнаватись найактуальніші новини Волині, України та світу
![](/public/images/coment_smile.png)
Коментарів: 0
Найстарша гігантська панда вперше стала мамою: вона народила панденят-близнят
16 Серпня 2024 23:38
16 Серпня 2024 23:38
У Нідерландах бракує тюремного персоналу – засуджених хочуть відправляти до в’язниць за кордон
16 Серпня 2024 23:18
16 Серпня 2024 23:18
У США п’ятьом людям висунули звинувачення через смерть актора Метью Перрі
16 Серпня 2024 23:00
16 Серпня 2024 23:00
Заввишки до 10 км: вулкан Етна в Італії цілий день фонтанував лавою
16 Серпня 2024 22:39
16 Серпня 2024 22:39
Луцьк прагне звести до мінімум рівень відходів
16 Серпня 2024 22:20
16 Серпня 2024 22:20
«Агітаційний снаряд»: до історичного музею на Волині передали 10 листівок часів Другої Світової війни
16 Серпня 2024 22:01
16 Серпня 2024 22:01
Від диспетчерської до господарчого блоку: волинська екстренка завершує оновлення бази
16 Серпня 2024 21:40
16 Серпня 2024 21:40
Інтернет-провайдери та мобільні оператори зможуть бронювати до 100% працівників
16 Серпня 2024 21:21
16 Серпня 2024 21:21
Додати коментар:
УВАГА! Користувач www.volynnews.com має розуміти, що коментування на сайті створені аж ніяк не для політичного піару чи антипіару, зведення особистих рахунків, комерційної реклами, образ, безпідставних звинувачень та інших некоректних і негідних речей. Утім коментарі – це не редакційні матеріали, не мають попередньої модерації, суб’єктивні повідомлення і можуть містити недостовірну інформацію.