Їхав на операцію та потрапив у ДТП в Польщі: заради порятунку лучанина затримали літак до Італії
![](/resize/450x311/r/files/news/2023/02-20/356251/0_14451300_1408720406_53f75e16234d0.jpg)
Про драматичну історію, що трапилась із лучанином у перший день повномасштабного вторгнення російських військ на територію України 24 лютого 2022 року, розповіла одна з італійських газет. При цьому, матеріал розпочинався з першої шпальти, настільки важливою вважали італійці цю подію. В ній ішлося про те, як жителі трьох країн Європи рятували життя лучанина Віталія Жуковського. І це тоді, коли російські загарбники бомбили всю Україну.
Про це пише Раїса Козачук на сайті газети «Вісник».
Віталій Жуковський – юрист, відомий на Волині адвокат. Нині він після операції та реабілітації вже повернувся з Італії до Луцька.
«Все почалось восени 2021 року, за кілька місяців до початку війни, – згадує Віталій. – Після щеплення від ковіду на перших порах ніяких побічних ефектів не помітив. Та через якийсь час почала боліти права нога. Я завжди займався спортом, думав: вип’ю знеболювальне – і все мине. Та йшов час, а біль не зникав. До лікарів звертатись молодому здоровому мужикові якось не випадало.
22 лютого 2022 року я заледве доїхав з роботи додому – біль ставав просто нестерпним, я почав втрачати свідомість, до ноги неможливо було доторкнутися».
У міській лікарні Луцька лікарі жахнулися: тромб забив судину, нога посиніла і розпухла. Часу на роздуми не було, хірурги взялися негайно рятувати вже не тільки ногу, а, швидше, життя пацієнта. Одна операція, друга, п’ята. Тромб піднімався все вище. Лишалося негайно ампутувати ногу, бо починався некроз. Цю операцію мали робити вранці 24 лютого. Щоб отримати дозвіл на неї, чекали маму Віталія, яка їхала з Італії. Леся Миколаївна вже понад двадцять років живе і працює в цій країні.
А тим часом луцькі лікарі зв’язалися зі спеціалістами інституту Шалімова у Києві: вони були готові прийняти хворого. Але під ранок Віталій почув гул літаків та вибухи і зрозумів, що почалась війна.
Через кілька годин в лікарню вбігла мама. Вона попросила підготувати всі необхідні документи для Віталія – сина готові оперувати в італійській клініці. Жінка багато років працювала в сім’ї лікаря, який практикував там. А коли дізнався про її біду в Україні, одразу прийшов на допомогу.
Страшний перший день війни котився до вечора. А треба було обов’язково встигнути зранку на літак у Варшаві. Поїхати погодився тато одного із друзів Віталія.
«Пам’ятаєте, що в ті дні робилося на пропускному пункті у Ягодині? Там зібрались тисячі людей, що бажали перетнути кордон, рятуючись від війни, – продовжує свою розповідь Віталій. – Я не знаю, яким чином мамі вдалося домовитись, але нас швидко пропустили «зеленим коридором». Здавалось, вже ніщо не завадить нам вчасно дістатись до Варшави».
Коли до Варшави залишалось десь кілометрів сто, бус злетів з траси в глибокий кювет.
«Коли машина перекинулась, я вилетів через двері так, що мої ноги опинилися в болоті, а тулуб – у авто. Від удару шви на нозі розійшлися, піді мною утворилась калюжа крові. Швидко прибула поліція. Поки мамі вдалося пояснити їм суть справи, дорогоцінний час було втрачено. До злету нашого літака залишалась якась година, а наступний був лише через день. Тоді один поліцейський зв’язався з аеропортом, інший викликав свого друга з автомобілем. І ми помчали до Варшави», – розповідає лучанин.
Тепер Віталій вже з легкою іронією згадує, як його брудного, вимащеного болотом з кров’ю, пересаджували у візок в аеропорту Варшави зовсім незнайомі люди, а потім піднімали разом з мамою спеціальною машиною у літак, бо той вже пів години стояв з увімкненими двигунами на злітній смузі, як пасажири в салоні здивовано дивилися на запізнілих пасажирів, через яких затримали виліт.
Через кілька годин хірурги клініки Сан-Матео міста Павія приступили до операції, відзначивши, що лікарі в Луцьку робили все правильно в межах їхніх можливостей.
Коли Віталій відійшов від наркозу, то перше, що відчув, – біль у пальцях ноги, котрої вже не було. Чув колись про так звані фантомні болі. А ще в душі була порожнеча, хоч відчаю від того, що трапилось, не було. В наступні дні біль вже не тривожив, а мучило питання: що ж там, в Україні?
«Поки був в Італії, зрозумів, що дуже скучаю за домом, за Україною, за друзями, за своєю роботою. Мама якось запропонувала, що, може б, я залишився там жити. Та в мене такого бажання ні на мить не виникло. Звісно, я безкінечно вдячний італійським лікарям з клініки Сан-Матео та з реабілітаційного центру, що врятували мені життя, що не дали впасти в депресію, поставили на протез. Але рідна домівка – то святе. Знову займаюсь адвокатською практикою, допомагаю хлопцям на фронті. І все ж часом на думку приходить, чому так трапилось зі мною – не на війні, не в бою, а якось по-дурному, банально...», – додає Віталій.
Підписуйтесь на наш Telegram-канал, аби першими дізнаватись найактуальніші новини Волині, України та світу
Про це пише Раїса Козачук на сайті газети «Вісник».
Віталій Жуковський – юрист, відомий на Волині адвокат. Нині він після операції та реабілітації вже повернувся з Італії до Луцька.
«Все почалось восени 2021 року, за кілька місяців до початку війни, – згадує Віталій. – Після щеплення від ковіду на перших порах ніяких побічних ефектів не помітив. Та через якийсь час почала боліти права нога. Я завжди займався спортом, думав: вип’ю знеболювальне – і все мине. Та йшов час, а біль не зникав. До лікарів звертатись молодому здоровому мужикові якось не випадало.
22 лютого 2022 року я заледве доїхав з роботи додому – біль ставав просто нестерпним, я почав втрачати свідомість, до ноги неможливо було доторкнутися».
У міській лікарні Луцька лікарі жахнулися: тромб забив судину, нога посиніла і розпухла. Часу на роздуми не було, хірурги взялися негайно рятувати вже не тільки ногу, а, швидше, життя пацієнта. Одна операція, друга, п’ята. Тромб піднімався все вище. Лишалося негайно ампутувати ногу, бо починався некроз. Цю операцію мали робити вранці 24 лютого. Щоб отримати дозвіл на неї, чекали маму Віталія, яка їхала з Італії. Леся Миколаївна вже понад двадцять років живе і працює в цій країні.
А тим часом луцькі лікарі зв’язалися зі спеціалістами інституту Шалімова у Києві: вони були готові прийняти хворого. Але під ранок Віталій почув гул літаків та вибухи і зрозумів, що почалась війна.
Через кілька годин в лікарню вбігла мама. Вона попросила підготувати всі необхідні документи для Віталія – сина готові оперувати в італійській клініці. Жінка багато років працювала в сім’ї лікаря, який практикував там. А коли дізнався про її біду в Україні, одразу прийшов на допомогу.
Страшний перший день війни котився до вечора. А треба було обов’язково встигнути зранку на літак у Варшаві. Поїхати погодився тато одного із друзів Віталія.
«Пам’ятаєте, що в ті дні робилося на пропускному пункті у Ягодині? Там зібрались тисячі людей, що бажали перетнути кордон, рятуючись від війни, – продовжує свою розповідь Віталій. – Я не знаю, яким чином мамі вдалося домовитись, але нас швидко пропустили «зеленим коридором». Здавалось, вже ніщо не завадить нам вчасно дістатись до Варшави».
Коли до Варшави залишалось десь кілометрів сто, бус злетів з траси в глибокий кювет.
«Коли машина перекинулась, я вилетів через двері так, що мої ноги опинилися в болоті, а тулуб – у авто. Від удару шви на нозі розійшлися, піді мною утворилась калюжа крові. Швидко прибула поліція. Поки мамі вдалося пояснити їм суть справи, дорогоцінний час було втрачено. До злету нашого літака залишалась якась година, а наступний був лише через день. Тоді один поліцейський зв’язався з аеропортом, інший викликав свого друга з автомобілем. І ми помчали до Варшави», – розповідає лучанин.
Тепер Віталій вже з легкою іронією згадує, як його брудного, вимащеного болотом з кров’ю, пересаджували у візок в аеропорту Варшави зовсім незнайомі люди, а потім піднімали разом з мамою спеціальною машиною у літак, бо той вже пів години стояв з увімкненими двигунами на злітній смузі, як пасажири в салоні здивовано дивилися на запізнілих пасажирів, через яких затримали виліт.
Через кілька годин хірурги клініки Сан-Матео міста Павія приступили до операції, відзначивши, що лікарі в Луцьку робили все правильно в межах їхніх можливостей.
Коли Віталій відійшов від наркозу, то перше, що відчув, – біль у пальцях ноги, котрої вже не було. Чув колись про так звані фантомні болі. А ще в душі була порожнеча, хоч відчаю від того, що трапилось, не було. В наступні дні біль вже не тривожив, а мучило питання: що ж там, в Україні?
«Поки був в Італії, зрозумів, що дуже скучаю за домом, за Україною, за друзями, за своєю роботою. Мама якось запропонувала, що, може б, я залишився там жити. Та в мене такого бажання ні на мить не виникло. Звісно, я безкінечно вдячний італійським лікарям з клініки Сан-Матео та з реабілітаційного центру, що врятували мені життя, що не дали впасти в депресію, поставили на протез. Але рідна домівка – то святе. Знову займаюсь адвокатською практикою, допомагаю хлопцям на фронті. І все ж часом на думку приходить, чому так трапилось зі мною – не на війні, не в бою, а якось по-дурному, банально...», – додає Віталій.
Знайшли помилку? Виділіть текст і натисніть
Підписуйтесь на наш Telegram-канал, аби першими дізнаватись найактуальніші новини Волині, України та світу
![](/public/images/coment_smile.png)
Коментарів: 1
![](/public/images/user_no_foto.png?1723673024)
Олександр
Показати IP
20 Лютого 2023 19:15
Знаю цю людину давно і тільки з хорошої сторони.
Головне, що не впав духом, добра тобі!
Приголомшливе відкриття: археологи знайшли рештки храму, де Ісус творив біблійні дива
Сьогодні 00:35
Сьогодні 00:35
У Помпеях археологи відкопали чоловіка та жінку, які загинули внаслідок виверження вулкану
Сьогодні 00:16
Сьогодні 00:16
15 серпня: свята, події, факти. Успіння Пресвятої Богородиці та Всесвітній день величі
Сьогодні 00:00
Сьогодні 00:00
Їздила п'яною і без прав на чужому мотоциклі: суд вдруге за рік покарав волинянку![](/public/images/logo.png)
14 Серпня 2024 23:43
![](/public/images/logo.png)
14 Серпня 2024 23:43
Економічна ситуація в країні: більшість українців заявляють про погіршення за останній рік
14 Серпня 2024 23:25
14 Серпня 2024 23:25
На Волині заготівля лісових ресурсів додала бюджету 55 млн грн ренти
14 Серпня 2024 23:07
14 Серпня 2024 23:07
Художник з Швеції передав волинським військовим квадроцикл, квадрокоптер та генератор
14 Серпня 2024 22:48
14 Серпня 2024 22:48
Утримувала людей у трудовому рабстві: суд ухвалив вирок волинській фермерці
14 Серпня 2024 22:29
14 Серпня 2024 22:29
У Луцьку рятувальники допомогли чоловіку, який впав у рів
14 Серпня 2024 22:10
14 Серпня 2024 22:10
Уряд хоче позбавляти статусу ветерана війни за вчинення тяжкого злочину
14 Серпня 2024 21:51
14 Серпня 2024 21:51
Квадрокоптери та БпЛА: луцьким військовим надійшла допомога
14 Серпня 2024 21:32
14 Серпня 2024 21:32
Додати коментар:
УВАГА! Користувач www.volynnews.com має розуміти, що коментування на сайті створені аж ніяк не для політичного піару чи антипіару, зведення особистих рахунків, комерційної реклами, образ, безпідставних звинувачень та інших некоректних і негідних речей. Утім коментарі – це не редакційні матеріали, не мають попередньої модерації, суб’єктивні повідомлення і можуть містити недостовірну інформацію.